Його обожнював увесь СРСР, а помирав він у страшних муках: трагічна доля зірки “За двома зайцями”

Микола Яковченко — це ім’я пам’ятають всі, хто виріс на старому радянському кіно. Цей актор умів викликати щиру посмішку, ледь з’явившись на екрані. Та за кадром життя Миколи Федоровича було зовсім не веселим. У житті він був не таким смішним. Часто мовчазний, задумливий і навіть сумний. За маскою яскравого коміка ховалася глибока, майже шекспірівська драма.

Народився Микола Яковченко у Прилуках на Чернігівщині. Ще змалку він мав рідкісний талант — розсмішити будь-кого буквально одним поглядом. Згодом театр став його пристрастю. Спочатку він виступав на скромних аматорських підмостках. Та хлопець швидко звернув на себе увагу, і згодом його запросили до столичного Театру імені Івана Франка, де він прослужив майже пів століття й став справжньою легендою. І що цікаво: професійної акторської освіти у нього не було.

Кінематограф актор відкрив для себе вже у зрілому віці. Дивакуватий чаклун Пацюк, до якого вареники самі стрибали у рот, добродушний товариш Лопата з «Королеви бензоколонки» — його обличчя стало рідним для мільйонів глядачів. Проте справжнім тріумфом для нього стала роль батька Проні Прокопівни у фільмі «За двома зайцями». Парадоксально, але актор, який зіграв у понад шістдесяти картинах, майже ніколи не отримував головних ролей.

View this post on Instagram

A post shared by дивись українське (@my_and_your_movie638)

Відомий режисер Сергій Параджанов захоплено називав Яковченка українським Чарлі Чапліном. І це було не перебільшенням. У його грі було щось магічне. Одним рухом брів актор міг зробити сцену незабутньою. Глядачі обожнювали Миколу Федоровича за простоту та щирість. Коли він йшов вулицями Києва разом зі своїм песиком на прізвисько Фанфан, перехожі розпливалися в посмішках.

Та особисте життя актора було непростим. Він дуже любив свою дружину Тетяну, і після її смерті ніби згас. Близькі говорили, що Яковченко страшенно сумував за нею. Попри популярність, грошей в актора майже не було. Особливо трагічним став останній день його життя.