Харків, який вона не забула: дім дитинства Людмили Гурченко

Харків для Людмили Гурченко був не просто точкою на мапі — це було місто, яке загартувало її характер, навчило виживати, мріяти й не здаватися. Саме тут, у звичайному будинку без архітектурних прикрас, почалася історія майбутньої легенди радянської сцени й кіно.

Вона народилася у 1935 році й перші роки життя провела в невеликій однокімнатній квартирі в центрі Харкова — у будинку №7 на тодішньому Мордвінському провулку, нині провулок Кравцова. Четвертий поверх, тісний простір, скромні меблі. Нічого, що натякало на блиск, дорогі сукні, софіти й овації. Але саме тут формувалася внутрішня сила дівчинки, якій судилося стати Людмилою Гурченко — улюбленицею мільйонів.

Дитинство акторки припало на страшний час. Німецька окупація, холод, голод, страх — усе це вона пережила. Харків не балував, але й не ламав. Він ніби перевіряв на міцність, загартовував. Після війни були школа, перші мрії про сцену, внутрішня впевненість, що світ не закінчується за цими стінами. Закінчивши школу, Людмила поїхала до Москви — підкорювати інший світ, але коріння залишилося тут.

Сам будинок довгі роки виглядав так, ніби й він ніс на собі тягар часу. Починаючи з 1980-х, споруда поступово занепадала: фундамент осідав, дах протікав, тріщини розповзалися фасадом. Здавалося, що пам’ять про дитинство великої актриси може просто зникнути разом із цим будинком.

Переломний момент настав у 2015 році. До 80-річчя Людмили Гурченко міська влада ініціювала масштабну реконструкцію. Будинок відремонтували, оновили фасад і покрівлю, підібрали стриману, але стильну кольорову гаму — з тонким відсиланням до московського дому актриси.